TREĆA GENERACIJA
KOMEDIJA U ŠEST DELOVA
O DRUŠTVENIM IGRAMA PUNIM NAPETOSTI, UZBUĐENJA, LOGIKE,
OKRUNOSTI I LUDILA
POPUT BAJKI KOJE SE PRIČAJU DECI,
DA IM POMOGNU DA IZDRŽE ŽIVOT DO SMRTI.
"U ovakvom trenutku čovek ima uzvišene misli..."
Da ti kažem na šta mislim?
SNIMLJENO U ZAPADNOM BERLINU OD NOVEMBRA 1978 DO 22. 01. 1979
POSVEĆENO ONOME KO ZAISTA VOLI, ILI, MOŽDA, NIKOME?
"Mogu naknadno da zahvalim nemačkim pravnicima
da su sve to (mislim na akciju u Mogadišu,
a možda i na ostalo oko Mogadiša)
istražili po Ustavu."
Helmut Šmit, tadašnji kancelar SRN
magazin ŠPIGEL, 15. 01. 1979
TI UVEK IZVUČEŠ DEBLJI KRAJ tekst kod drugog pisoara levo
u javnom toaletu na Kurfurstendamu, 3. Berlin
Dobar dan! -Dobar dan, g. Lurc.
Hvala Bogu. Već sam se zabrinula.
Drskost. Jedan sat zakašnjenja pre poletanja. Sve su bezobrazniji.
Je li bar bilo uspešno? -Ne.
Zvao je g. Kertis, iz Hjustona, Teksas.
Obavezno ga pozovite. -Onda mi dajte vezu.
Kancelarija Lurc, dajte mi vezu sa Hjustonom, Teksas.
G. Kertis... Broj imate. Hvala.
Jeste li pribeležili sve što sam podvukao?
Kao uvek, apsolutno pouzdano.
Bilo je to samo retoričko pitanje. Znam koliko vredite.
Da?
U svakom slučaju, mnogo hvala.
Ne zahvaljujte mi se uvek, Suzana.
U stvari, vi mi poklanjate sebe, zar ne?
Ovo je tužan film. -Da.
Dokle god su filmovi tužni, život je veseo. -Zar?
Kancelarija Lurc... Ketris?
Ne, za mene je. Uskoro ću biti gotova.
Brzo, jer čekamo poziv iz Amerike.
I?
Svet kao volja i predstava.
Razumela sam.
Svet kao volja i predstava.
Halo! Kesrtis?
Kako ste?
Reakcije gospode u Bonu su trenutno negativne.
Upravo je u toku huškanje protiv obrade podataka.
Takozvana, kampanja u medijima. Razumete?
Bon ne želi sada da naručuje nove kompjutere.
Osim toga, u poslednje vreme u Nemačkoj
nije bilo nikakvih novih terorističkih akcija.
Znači, nema argumenata za prodaju.
Situacija nije tako povoljna kao poslednjih godina.
To znači da mi nedostaju odlučujući argumenti.
Da, tu ste u pravu...
Jedno vam mogu reći sa sigurnošću.
Trenutno se ovde ne može prodati nijedan kompjuter.
Ni jedan jedini, verujte mi.
Ali, to će se promeniti, verujte mi, promeniće se.
Morate se osloniti na mene.
Naravno, hvala.
Gotovo?
Da, gotovo je.
Moram samo kratko da telefoniram.
Ovde Suzana. Nemam mnogo vremena. Samo toliko:
Svet kao volja i predstava. Razumete?
Svet kao volja i predstava. Zar ti to nije poznato, deko?
To je Šopenhauer. -Šta?
Svet kao volja i predstava. To je filozofija, znaš?
Ali, u moje vreme, čitali smo pozitivnije stvari.
Hegela, Kanta ili Ničea.
A, šta je tako negativno s ovim drugim?
To je jednostavno.
Ovaj Šopenhauer kaže da postojanje čoveka
nije važnije od postojanja kamena... To je baš glupo.
Pa, to je potpuna glupost: nije važnije od kamena.
I ja to kažem.
To je za ljude koji ne znaju šta bi sa svojim životom.
Njima treba opet jedan rat, pa će onda brzo shvatiti
da je njihov život vredniji od jednog kamena.
Tako... 1848. gospodo.
Recite mi razloge koji su doveli do revolucije 1848. godine.
Po francuskom uzoru liberalni zahtevi
za ustavom, slobodom štampe, parlamentom.
Vrlo dobro. A sad vi.
Pa... zajedničko stremljenje ka nacionalnom jedinstvu. -Tačno.
Prestani da pevaš, majko!
Ljudi danas ne znaju čemu uopšte da žive.
Ranije je bilo sasvim drugačije.
Zato svako mora da doživi po jedan rat.
Inače, sve prave vrednosti čoveka propadaju.
Ljudi uopšte ne znaju koliko je uzbudljivo
između dva rata i u ratu,
i padaju im na pamet glupe stvari...
tupoglave i kukavičke pomisli.
Sjajno! Onda mi recite o važnosti
nacionalnog okupljanja u Frankfurtu, maja 1848
za dalji razvoj revolucije.
Politički bez uticaja, jer je tzv. Politički parlament bio monarhistički nastrojen.
Stoga je stvaranje Republike bilo isključeno, jer građanstvo njie imalo hrabrosti da sruši vladare.
Čemu? Buržoazija je sada imala političku moć.
Samo ju je trebalo braniti zajedno sa vladarima od radikala koji su nadolazili odozdo.
Tipično. Prvo žele veliku revoluciju,
a onda se uplaše jer su građanske slobode ugrožene.
A, koje su po vama, tipične vrednosti građanstva?
Obezbeđivanje poseda, mir i red u zemlji, vernost vlasti, pregalaštvo.
Ali, ako takvo držanje građanstva njie naposletku dovelo do Trećeg rajha?
Razvoj Trećeg rajha nije naša tema.
Zato što se to nastavlja sve do današnjeg društva?
Zar i danas nije važno da se te iste građanske vrednosti očuvaju po svaku cenu?
One koje su dovele do fašističkog režima.
Rekla sam da to nije naša tema.
Osim toga, ne može se sve predstaviti na ovaj način.
Da li morate tako da nas učite, ili je to vaše lično mišljenje?
Moj je zadatak da vam prenesem istorijske odnose.
Moje lično mišljenje ovde nije merodavno. Razumete?
Trenutak, molim.
Malena, zašto dolaziš ovamo?
Svet kao volja i predstava.
Sve je sređeno. Ti ćeš to Rudolfu sama predati.
Zar ti nećeš samnom?
Hans želi večeru kad dođe kući.
Malena...
Srediće se već nekako...
Svet kao volja i predstava.
Ovo je najbolja verzija. -Mislite?
Čuo sam za jednu drugu verziju. -Ne znam.
Izvinite me.
Zdravo, Hilda. -Imamo sva dokumenta.
Svet kao volja i predstava. -Svet kao volja i predstava.
August će doći da preuzme.
Pa? *Šta znači "pa"?
Pa znači pa.
I znači: kakvu ulogu danas igrate?
Kako to mislite, šefe? -Lopova ili žandara?
Zdravo, Rudolfe.
Pa? -Sve je OK. Svet kao volja i predstava.
Proveri, tu su sva dokumenta. -Hvala.
Čudno. Letos sam gledao jedan ruski film
u kome je bilo nešto slično kao što je pogled odavde.
Solaris. -Kako, molim?
To je ime filma. Solaris.
Možda. Zaboravio sam naslov. Solaris.
Jedino sa sećam ove slike.
Inače je ceo film bio prilično konfuzan.
Konfuzan?
"Solaris" je jedan od najboljih filmova koje sam u životu video.
Zaista? A zašto?
Film - to je 25 puta u sekundi laži,
i zato što je sve laž, takođe je i istina.
A istina je laž.
I to važi skoro za svaki film.
Samo... u filmu ima pojmova koji su laž, ali ih predstavljaju kao istinu.
A to je za mene mala i jedina utopija.
Živeli. -Živeli.
Takve misli vam uopšte ne odgovaraju.
Zašto? Šta kome odgovara?
Šta odgovara vama kada se gledate u ogledalo?
Kada se policajac gleda u ogledalo, šta vidi?
Relativno malo.
Kad uopšte dolazi taj Paul?
Ovih dana, ali kod kolega koji dolaze iz logora za obuku, to se nikad ne zna tačno.
Jesi li i ti bio na nekom kursu?
Jednom, ali to je bilo davno.
Moram da preslušam neke ploče koje se najviše traže.
Moraš da eliminišeš ovu curu. Dovešće nas u opasnost.
Narkose uvek prate, to svako zna.
Ali ona nema nikog drugog osim mene.
Ipak, mora da ode, jer dovodi sve u opasnost.
Naprotiv. Ko će pomisliti šta se ovde događa, kad je takva jedna u kući.
To nije argument, Rudolfe.
Moramo je eliminisati.
Možda će ionako sama otići.
Nadam se da si u pravu.
Javiću se. Videćemo se.
Živela! -Živela, Suzana! -Živeli.
Kako ste zadovoljni sa čuvarima? -Ne mogu da se požalim.
Čak sam igrao i šah sa jednim od njih.
Ali čitav život se menja
kad čoveka na svakom koraku prate.
Vi ste pod prismotrom, g. Lurc.
Dodeljena vam je zaštita policije.
Kako god to nazvali, efekat je isti.
Tu zaštitu je tražila preduzetnička strana.
Žalite se vašim kolegama. Nemojte meni.
Niste uopšte duhoviti.
Baš ni malo. Nedavno sam sanjao...
kapital je izmislio terorizam, da bi naterao državu da ga bolje štiti.
Veoma smešno, zar ne?
Odmah ću biti gotova.
U redu.
Zar nije prelepa žena?
Da, veoma lepa žena. Volite li je?
Naravno... A vi?
Ona je moja snaja.
Moramo... Dođi, Suzana.
"Kad pomislim na moj polni organ,
pocrveneo od vetra i hoda,
u ogledalu,
volela bih da mogu da se ponudim prvom koji naiđe
u ime velike ljubavi.
Ali ljubav viteza Trepana se zadovoljava sama sobom.
On mi širi noge onako kako želi, i govori mi u ekstazi:
"Ti si kći radosti koju sam odabrao da se osvežim,
i da sagorim na lomači.
Preklinjem te
raširi noge i liži svoj organ."
"Ja ga ližem...
ližem ga kao u položaju kao u cirkusu,
a to zavređuje sveću."
Ovde ih nema.
Uvek nosiš dokumenta u banku. Zašto danas nisi?
To ni ja ne razumem.
Ali jutros sam odmah primetio.
Razmisli malo, dušo, možda ti padne nešto na pamet.
Zvuči kao da me sumnjičiš.
Odakle ti to?
Ispituješ me kao da sam na saslušanju.
Otkud znaš kako je na saslušanju?
Ne diraj me! -Zašto?
Prvo me sumnjičiš, a onda...
Uopšte te ne sumnjičim.
Šta je... šta se zbiva?
Pusti me! U pomoć!
Ne razumem te.
Već izvesno vreme... me odbijaš.
Ranije ti je to činilo zadovoljstvo.
Šta ti znaš o zadovoljstvu. Ne znaš ništa.
Uvek si samo uobražavao. -Pa, dobro...
Ne svađajmo se više.
Je li jelo spremno?
Uvek nešto tražiš... uvek... -Ja te molim.
Ne dodiruj me.
Kad bih te samo razumeo.
Reci najzad da me toliko pališ samo stoga što si udata za mog sina.
I reci mi da me zbog toga mrziš, kao i ja tebe.
Ti se toliko pališ na mene jer sam udata za tvog sina.
A i ja tebe mrzim.
Ali u osnovi, to i nije tako važno.
Važnije je što sama sebe mrzim.
Ali to nije dovoljno...
ja sebe prezirem.
Prezireš... Sve si bolja. To ti je zaista "kul".
Prezirati samu sebe...
To nije smešno. To uopšte nije smešno.
Naprotiv, Gerharde. Ja sebe zaista prezirem. A to veoma boli.
Ne mogu da izdržim. Danas si zaista velika.
Arhaično velika, mala moja.
Ti si klasična,.
Ti si klasična, antička i arhaična.
A ti si svinja.
Da, ja sam svinja, i ti više naćaš samnom u krevet.
Ne. Danas je bilo poslednji put.
"I kad je na vrhuncu proklinjem se što se služi
mojim bedrima i rukama...
Vidim kako se previja od zadovoljstva na čaršafu...
Vidim kako samog sebe hvata ispod pazuha
tražeći da ga prepolove."
Obukla si se kao za snežnu oluju najdublje ruske zime.
Otkopčaj dugmad.
Možeš i ti nešto da učiniš.
Dođi...
Uvek sam govorio da čoveku na kraju treba ono
što mu je ranije bilo najodvratnije.
"Ali, iako velik, takav spektakl me ne uzbuđuje.
I ja zovem u pomoć.
Ljubim ga između očiju.
Tamo gde njegova mašta počinje da slabi..."
Doveo sam Suzanu sa posla. -Hvala, oče.
Je li bio dobar? -Kao i uvek.
Ali sad mora brzo u krevet. -Hodi, dušo, idemo u krevet.
Hodi, zlato, pusti nas da jedemo.
Stigli ste svi na vreme.
Suzana, je li naš vrabac već u krevetu? Dođi...
Jesi li mene zvao? -Jelo je na stolu.
Ti si kuvao? -Ne, deda. -Ti, tata?
Nadam se da će ti, uprkos tome, prijati.
Zašto da mi ne prija?
Onako... mislio sam...
Prijatno, oče. -Prijatno. I tebi, oče.
Hvala. Radije probajte supu.
Jesi li danas već komponovao? -Ide... A ti?
Opet si danas lovio ljude?
Možda si opet nekog ubio pri bekstvu?
Edgare, nemoj tako. Jedi.
IMAM VELIKOG ĐOKU! RADIM SVE RADNJE, NAPALJEN SAM.
Natpis u javnom toaletu u Narodnom parku, 3. Berlin
Svet kao volja i predstava.
Siguran sam da ste me zamenili s nekim.
Ne. Očekivali ste Adelhajd. Ali ona je mrtva.
Mogu li da sednem? -Izvolite.
I ostali iz grupe su ili mrtvi ili pohapšeni.
Uostalom, zovem se August. -Paul. -Znam.
Posle vašeg odlaska u Afriku, prišao sam grupi,
ali pošto je rasturena, sad izgrađujem novu ćeliju.
Smem li da probam irsku kafu? -Izvolite. -Hvala.
Hadam se vašoj podršci. -Dobra je. -Da, dobra.
Kako je bilo u Africi?
Kako se uzme. U svakom slučaju, uspešno.
Zaista? -Mogu da ciljam bilo kuda i da pogodim.
Dobar strečac će nam biti koristan. Osim mene, niko u grupi ne ume da puca.
Jeste li dobro prešli granicu?
U početku sam se pomalo plašio.
Toliko dugo da su mi pregledali dokumenta... -Razumem.
Ali kao što vidite, tu sam.
Imam pri sebi nova dokumenta.
Svet kao volja i predstava.
Ako ste voljni... mogu li da kažem "ti"?
Ako si voljan, Paule, možeš odmah sa mnom,
da upoznaš ostale iz grupe. -To ne može da škodi.
Iskreno, teško mi je da stalno gledam tu jadnicu.
Ne moraš stalno da je gledaš. -Ipak, dovoljno često.
Zašto baš moraju da budu injekcije.
Nemoj da gledaš.
Kada nam se ovde tako servira. Upravo.
I nije pristojno.
Ja bar tako osećam.
Dođi, Petra... Dođi da vidimo Hildu.
Ne moraš uvek tako javno.
Mislim da Rudolf ima neshvatljivu težnju, koja baš i nije bezopasna, da ččini dobro.
Kao sveci u katoličkoj crkvi.
Je li Rudolf katolik?
Ne mogu drugačije to da objasnim.
Zaboga, pogledaj sobu.
Kakav nered.
Kako čovek može toliko da izgubi kontrolu nad sobom!
Ništa ne bih radije na svetu, nego da učestvujemu obuci za gerilce.
Ti ne? -To je prilično teško i puno lišavanja.
Da, ali ako čovek malo razmisli,
to je jedna od poslednjih velikih avantura čovečanstva.
Zar ne? -Jeste.
Ali mene plaši taj dril.
Znaš. Edgare, samo stegom i redom može se učiniti nešto veliko.
Postalo mi je prosto dosadno.
Od malena sam učila da moram da radim.
Stoga sam uživala u prvim godinama braka sa Edvardom.
kad nisam morala da radim. Ali posle...
Posle je ono što sam naučila, ipak pobedilo.
Ipak morate pogledati novi komad u pozorištu.
"Veliki i mali", najnovije delo Botoa Štrausa.
Bože moj...
Ne slutiš s koliko osećajnosti predstavlja život žene.
A pozorište Šaubine izvrsno kao i uvek. Perfektno, naravno...
Izcizelirano do najmanjeg detalja.
Hilda, imaš novu bluzu! Kako je šik!
Skupocena je, to se odmah vidi.
Da, znaš da je najjednostavnije uvek i najskuplje.
Ne, nikako. Nije bila skupa. Nećete mi poverovati.
Bluza za 12,50 maraka. -12,50 maraka? -Neverovatno.
Istina je. -To je genijalno, dušo.
To je sigurno taj tajanstveni Paul.
Da, to je Paul. -Dobar dan, Rudolf.
Edgar, dobar dan. -Dobar dan.
Jeste li dobro putovali? -Izvanredno.
Hoćete li nešto da popijete? -Hvala, ne.
Je li to on? -Da, to je on.
Ne možete pretpostaviti...
koliko smo željno iščekivali vaš dolazak.
Zdravo. -Dobar dan. -Zdravo.
Hteo sam još da kažem da je Paulu potreban smeštaj.
Ovde je suviše opasno zbog one devojke-narkosa.
Mislila je da je najbolje kod tebe, Hilda.
Morala bi ga primiti na nekoliko dana. -Naravno.
Evo, to je moje carstvo.
Narod bez vođe? -Da, bez vođe...
Danas, sutra, a što da ne i ubuduće.
Zašto? Da niste lezbejka? -To pitanje je primitivno.
Ne, nisam lezbejka. Krevet će vam biti spreman.
I vi imate tu smešnu igračku... kugle.
Da, svi to imamo.
To je kao neki kod.
I video uređaj.
Lepo je vaše carstvo.
Ali u Berlinu, ono što je najbolje, to su stanovi.
Jeste li gladni?
Ne, hvala. Malo jedem.
Odučio sam se u Africi. -Brzo će biti gotovo.
Znate, što se tiče kreveta...
Ne bih da spavam napolju na kauču.
Možete i ovde. Kako hoćete.
Onda ću ja spavati na kauču.
To nisam rekao.
Hoću da spavam ovde, sa vama, u vašoj postelji.
Ali... -Šta, ali?
Ja sama odlučujem s kim ću spavati.
A šta je radim? I ja sam odlučujem.
Je li tako bolje?
Ne, dosta mi je toga bilo u Africi.
Osim toga je praktičnije, nas dvoje. Zar ne?
Za vas je to jednostavno i praktično.
Ali za mene to znači da ne mogu sama da odlučujem. -Glupost!
To je malograđanska koještarija. -Prestanite s tim.
Dođi ovamo! -Prestanite s tim.
Ja uvek dobijam šta hoću. Dođi!
Viči! Viči!
U pomoć! -Samo viči! Samo viči!
Ja to volim. Ako vičeš, viči! Dopašće se to tebi.
Sranje!
Zaboga, Šlosale. -Kupuješ li?
Nemoj da otežeš... -U redu, rizikovaću. Kupujem.
Važi. Šlosale za 8000 prodate Augustu.
Sad će se uskoro rešiti.
Nadam se. Ionako moram da idem. Vidimo se.
Ostavi, ja ću otvoriti.
Očekuješ li nekoga? -U stvari, nikoga.
Dva gospodina za gđicu Hofman. -Šta?
Eto ti sranja! Upozorio sam te. Od samog početka.
Policija? -Ne, to nisu policajci.
Jedan crnja, a drugi sa nevinim očima.
Šta sad? -Pusti ih unutra. I onako nemaš izbora, jer nisu iz policije.
Čula si. Pusti ih da uđu. -Idem.
Uđite. -Hvala.
'Bar dan. Vi ste g. Man? -Dobar dan.
Zovem fe Franc Valš. A ovo je moj drugar, Bernhard.
On je plemić. Zove se fon Štajn.
Bernhard fon Štajn. -A tako...
Sigurno želi da zna šta hoćemo. -Takoreći.
To je duga... -Vrlo duga priča. -Da, zar ne?
Ali moglo bi se pojednostaviti. -Mi dolazimo dirktno iz vojske.
Iskreno rečeno, iz mornarice. -Tačno.
Vašu adresu smo dobili od Ilzinog oca.
Jer mu je žena umrla.
Od raka. Od raka, zar ne? -Da.
A Ilze ja bila, kako da kažem, neka vrsta neveste.
Stalno mi je u glavi. Zato smo tu.
Da vidimo kako živi i tako to. -Da, tako nešto.
Ovde se govori ovako, a tamo drugačije. Zar ne?
Tačno. -Baš tako.
Da li je Ilze tu?
Tu jeste, ali mislim da spava. -Ne mari, verujte mi.
Uvek se radovala kad sam se pojavljivao. Svaki put, zaista.
Što se mene tiče, uđite.
Imate lep, veliki stan. -Samo u Berlinu ima takvih stanova.
Da, a Ilze... Mislim, ako...
Ako to mislite, između mene i nje nema ništa.
Imam tako lep, veliki stan, a Ilze je sama, to je sve.
To je sve. To sam odmah rekao, Bernharde.
Odmah sam ti rekao da ona nema ništa s njim.
Kako to? Ja ništa nisam rekao. -Onda si pomislio, ako nisi rekao.
To je ona. Pogledaj, Bernharde, ona spava. -I sam vidim da spava.
Ilze! Probudi se! Ja sam, mali meca.
Tako me je uvek zvala, moj mali meca.
Ilze, čuješ li me? Ilze! -Šta je bilo?
Poseta.
Ilze, ja sam. Tvoj mali, crni meca.
Franc. Odakle ti tu? -Došao sam autom Bernhardovog oca.
Ovo je Bernhard. -Dobar dan.
Zajedno su nas otpustili. -Je li u redu?
Da, sve je u redu. Moj stari prijatelj
Sve je u redu. Njeni su prijatelji. Možeš da ih pustiš.
Možete opet da uđete. Ilzini prijatelji, nije policija.
Još jednom smo imali sreće, čoveče, čoveče!
Ali neću više da ponavljam:
devojka je opasnost za celu grupu. Mora odavde.
Rudofe, dođi malo. -Zašto? Šta je?
Ova dvojica su došla iz vojske i ne znaju kuda će.
Mislila sam... kod nas ima dosta prostora... par dana...
Ako je samo par dana, neka bude.
Za vas, crnca, ima jedna soba tamo nazad. Tamo ćete joj biti bliže.
A za vas imam sobu tu, napred. Mala je, ali za nekoliko dana...
Mnogo hvala g. Man. -Zaista.
Zovem se Rudolf. -Mnogo hvala g. Rudolfe.
Doneću vaše stvari gore i vratiću šofera sa taunusom. -Ne, ne, ostani.
Sad te je uhvatilo. Ne možeš dovoljno dobra da učiniš.
Hoćeš možda da te proglase za sveca?
Samo nekoliko dana. Nikome neće škoditi.
Hajde, idemo dalje da igramo.
Da vidimo šta to gospoda vojnici vuku sa sobom.
Ostavi! -Ako me zanima šta ima unutra, hoću da znam.
Knjige.
Čita Bakunjina. Naš mali vojnik.
I podvlači važna mesta kao moja baka.
"Čovek može do izvesne tačke da bude svoj učitelj, svoj sopstveni stvaralac."
To je moja knjiga! I bila je u mom koferu!
Vratite je, molim vas. -A ako neću?
Stavite knjigu u kofer, moilm. -Ne... Hvataj.
"Ali vidi se da on time postiže samo relativnu nezavisnost..."
Ovamo, Rudolfe! -Dajte ovamo, molim!
"...koja ga ne lišava sudbinske zavisnosti." Auguste, drži!
"Ili ako hoćete, apsolutne solidarnosti, kroz koju je on, kao biće koje postoji..." -Daj.
"bez obzira na društvo koje ga je stvorilo, vezan.
U tom svetu će, kao što jeste,
pošto je bio ishod, i nastaviće uvek da bude...
biti sa svoje strane uzrok relativno novih dejstava."
Oprostite. On je moj prijatelj.
I ne sviđa mi se što ga mučite.
Jesmo li se razumeli? -Bila je to samo šala.
Ionako moram da idem. Javiću se.
Ja ću.
Petra...
Naravno, dolazimo.
Požuriću.
Petra ima probleme sa svojim mužem. Pred našim je stanom, očajna. Idemo, Pole.
Kakve to ima veze s nama?
To joj dugujemo. Treba da joj pomognemo.
Hoćeš li i ti? -Doći ću za vama. Samo idite.
Dođite, pokazaću vam vašu sobu.
Hvala, Franc.
Ne znam šta je sa Ilzom...
s njom nešto nije u redu.
Uzima li nešto?
Nemaš pojma kako me je tukao!
Naravno, malo moje, znam. Pokaži.
Ovde. Ovde me posebno boli. Vidiš?
Naravno, ali trenutno se ne može mnogo videti.
Kako me boli! -Paule! -Da?
Jesi li čuo kako ju je muž pretukao?
Nisam mogao da čujem.
Onda učini nešto.
Hoću da odgledam film do kraja. Onda ću pogledati.
Ja ću.
Zašto toliko prezirete žene?
Uopšte ne prezirem žene.
Cinični ste.
Vaša usta govore brže nego što vaš mozak može da smisli.
Ni vi niste drugačiji.
Pa, muškarac je muškarac.
Zdravo, Paule. -Zdravo.
Tu je. -Šta se opet desilo?
Hteo je da me ubije, zbog njegovih prokletih papira.
Pogledaj!
Gde? Ja ništa ne vidim. -Gledaj!
Trenutno se ne može videti. -On je kao uspavana mačka.
Ja hoću da pogledam film do kraja.
Šta je sad opet? -Ovog puta je definitivno kraj.
Ne idem više kući. Nikada!
Nikada! Evo! Vidi kako me je udario.
Ništa ne vidim, Petra, zaista.
Svejedno. Svršeno je! Gotovo!
Ne vraćam se više! Nikada!
Svršeno je! Nikad mu se više neću vratiti.
Mislim da u ovom trenutku ne treba praviti gužvu.
Paul je stvarno u pravu.
Verovatno. Hajde da glasamo.
Dakle... ko je za to da se Petra vrati svom mužu?
Većina.
Jedna dama želi da vas vidi. Kaže da znate.
Gluposti, nisam se dogovorio ni sa kakvom damom.
Nemojte uvek svakoga da puštate.
Čovek ne može ni šah na miru da igra.
Vi ste to? -Smetam li?
Suzana, ostavite nas za trenutak nasamo.
I vi idite kući.
Jeste li poludeli? Potpuno pošizili?
Zašto?
Posebno smo naglasili da nećete dolaziti ovamo.
Gluposti, niko me ovakvog neće prepoznati.
Šta mislite, šta bi se s nama dogodilo?
Sve će propasti zbog vašeg detinjastog cirkusa.
Zbog vaše smešne maskarade. Samo zbog vašeg nagona za preoblačenjem.
Jedina opasnost je to što vičete.
Dobro, zašto ste tu, čemu sav taj cirkus?
Vežbam, to je sve. I treba mi para.
Pare. Hoću da vidim rezutat, i to brzo. Razumete? Brzo!
Radim koliko mogu. Zaista.
Pomišljao sam na provalu u Ured za prijavu.
Ono s pasošima još čeka. Zato su mi potrebne pare.
Dobićete pare!
PICA NIJE RADIO, ONA NE PEVA ALI PRIJA KAD TI TREBA ŠEVA.
Stara pesma, ponovo pronađena u klozetu u 3. Berlinu.
Trenutno nemamo mesta za vašu struku,
samo za pomoćne. To vam sigurno ne odgovara.
Možemo porazgovarati o prekvalifikaciji.
Potpišite ovde.
Tako. Još nešto, g. Volš?
Mislio sam da imam pravo na posao.
To imate, ali za sad ne mogu ništa za vas da učinim.
Ali verujte, učinićemo ono najbolje za vas.
Moramo da se prilagođavamo Službi za zaposlenje. Sad morate da idete.
Ne razumem. Tri godine sam učio.
Valjda nije sve bilo uzalud?
Ne razumem. Ovo sam tri godine učio. -Sledeći.
Mali... zar opet ništa?
Odmah sam ti rekla. I sa mnom je tako bilo u početku.
Ali ja sam tri godine učio! Valjda nije sve bilo uzalud?
Imam nešto... dođi, odmah će ti biti bolje.
Sreo sam Helija. -I? -Nema problema.
Potrebna su nova dokumenta. -Zar opet?
U dogledno vreme treba nešto da se dogodi.
Šta treba da se dogodi?
Sad ti ne mogu reći. Moramo što pre da se vidimo.
U redu. Znaju li ostali? -Delimično.
Gde? -Najdolje kod tene ili kod Hilde.
U redu.
U svako slučaju, javiću ti.
Možda će biti vrlo brzo, već koliko sutra.
Javiću se.
Izvinite.
Je li već došlo dotle? -Šta to? -Šta bi trebalo?
Jeste li najzad našli vašeg oca? -Vi ste svinja!
Ali to znamo odavno.
Jednog dana, neko će vas odalamiti po njušci.
pa ćete se ugušiti.
Moguće... ali to svakako nećete biti vi.
Treba umeti s tobom,
onda ti ta đavolja stvar više neće biti potrebna.
Šta tražiš tu? -Pare! Hoću pare.
Ali... -Krasti! Hteti! Krasti! Hteti!
Ali zašto u tajnosti?
Smiri se. Dokle god ja imam, imaćeš i ti.
To dobro znaš. -Ne!
Ne, ne, ne... -Smiri se.
Prekini! Smiri se!
Šta je bilo? -Ne znam.
Šta se desilo? -Ne znam. Pozlilo joj je.
Glavobolja ili nešto slično.
Dođi... Ne plači. Sredićemo to.
Svi turci su svinje. Smrde i samo misle na tucanje.
Tačno, napolje turci!
Nemačka Nemcima, a sve treba proterati. -Tačno.
Zašto proterati? Otrovati gasom. Treba ih iskoristiti.
Ali Jevreje ne.
Svi ste vi jadni idioti.
Nacističke svinje! -Prljavi komunista!
Jednom ćeš i ti doći na red, tako mi Bog pomogao.
Anonimni dijalog 18.01.1979. u muškom toaletu robne kuće.
G. Lurc... -Najzad.
Žao mi je. Nisam mogla brže.
Brinuo sam.
Nema potrebe, nisam vaše dete.
Dobro, nastavićemo igru sutra.
Dakle, kako je bilo?
Gospoda su bila veoma ljubazna.
ali invensticije u kompjutere su riskantne,
jer je rezvoj zaustavljen.
Ukoliko se situacija izmeni, gospoda su spremna, itd...
Dobro stoje.
Je li jelo gotovo? -Odmah.
Kakav je to tekst? O tebi? -Ne.
O francuskoj devojci koja se, sa 17 godina, ubila. O jednoj velikoj ljubavi.
Nisam o tome čuo.
Naravno... Smešna priča. Nema ni njenih slika, samo ovi tekstovi.
Sranje... Zašto nema crnog piva?
Koliko puta treba da kažem da hoću crno pivo uz jelo.
Oprosti, zaboravila sam.
Naravno da sam kupila. Doneću. Eno ga u frižideru.
Izvolite... crno pivo.
Prija? -Nije loše.
Nadam se da ćeš vremenom već naučiti.
Ranije sam samo konzerve podgrevala...
Konzerve su nezdrave.
Ne bih rekla. Šta je sve nezdravo. I život je nezdrav.
Ali ako si se odučio od jela, onda si dobro navalio.
Pa šta? Hoćeš li sve sama da pojedeš? Ja imam apetit.
Uostalom, briga me šta sam juče pričao.
Daj radije muziku.
Ne mogu ovu traku više da slušam.
Ko to može da bude? -Ne znam.
Šta sad? Da li da otvorim? -Otvori. Ali oprezno.
Sakrij se.
To si ti, Auguste. Baš si nas uplašio.
Zašto? -Zašto? Ko nama dolazi u posetu?
To je samo August.
August. Šta je bilo, do đavola?
Ništa naročito. Naći ćemo se svi večeras kod Rudolfa.
Zašto nisi pozvao? -Bilo je stalno zauzeto.
Nije, jer niko nije telefonirao.
"Svi ljudi imaju prirodni instinkt da naređuju,
koji potiče iz osnovnog načina života, a to je
da čovek samo borbom može da ostvari prava i bitisanje.
Ta borba je otpočela kanibalizmom,
zatim se vekovima odigravala pod raznim verskim zastavama,
kao i kroz ropstvo i podčinjenost.
Ona se vrlo postupno humanizovala,
ponekad ponovo padajući u varvarstvo.
Danas se očituje u dvostrukom obliku iskorišćavanja
radnika kroz kapital, kao i političkim, sudskim,
građanskim, vojnim, policijskim tlačenjem
preko države i državnih crkava."
Znaš li gde su Suzana i Edgar? -Deda kaže da su već pošli.
Deda kaže da su krenuli.
Dakle, ja to ništa ne razumem.
Doći će oni. -Naravno.
Ne razumem zašto stalno ide to sranje.
Je li deda rekao kad su pošli? -Ne, nije.
To ste vi.
Kola su odjednom stala nasred ulice. -Kako to?
NIje bilo benzina. Jednostavno. Suzana je rekla da će napuniti.
Rekla sam ti da si to uobrazio.
Suzana, znaš šta govorim, a šta čujem. -Ne, ne, ne.
Grize te savest, zašto vičeš? -Zašto bih lagala?
Dosta svađe, ionako nemamo mnogo vremena.
Ali mi se ne svađamo.
Prekinite. Reci nam, Auguste, šta je tako hitno?
Tačno, to je sad najvažnije.
Dođite, ne moraju svi da slušaju.
Idemo tamo, napred. -Petra!
Šta je?
Javili su mi da će se uskoro nešto dogoditi.
Šta to? -Ne znam tačno, ali kad počne, i za nas će biti krajnje vreme.
Potrebne su nam nove vozačke dozvole, pasoši...
Zaboga, sve je tako brzo krenulo...
Ne, ja sam mislila... -Znala si. -Da, ali...
Prestanite. Nemamo vremena za diskusije. Opasno je.
Tačno. -August zna šta radi.
Tako je. Čovek se može osloniti na njega.
A šta treba da se dogodi? -Treba sve pripremiti odmah.
Znači, moramo u Prijavu boravka. -Tačno.
Moramo opet da izvlačimo ko će to da uradi.
Uzeću sedam ceduljica, na tri ću staviti krstiće...
Oni s krstićima će učestvovati.
Ovoga puta, dokumenta su za nas. -Pa, za kog drugog, Petra?
Htela bih da se zovem Mihalea Anđela Martines.
Počinjem.
"Ti uslovi su u ljudskom društvu glupost, neznanje,
nezainteresovanost i robovske navike kod masa,
tako da se može reći da mase iznedravaju sve te despote...
čije su oni žrtve...
Ali one spavaju i strpljivo trpe ropstvo,
tada će najbolji ljudi iz njihove sradine,
koji bi mogli čovečanstvu mnogo da doprinesu,
silom prilika postati despoti."
Pitaj ostale u vezi sa Francom.
Imate li nešto protiv da primimo Franca u grupu?
On je stručnjak za eksploziv. -Stvarno? To je ludo.
Šta kažete? -U vezi sa Francom?
Što se mene tiče...
Ali ostajem protiv Bernharda, tog sanjalice.
Dođite.
Do đavola. Ima nekoga. -Kako to?
Stvarno? A posebno sam pogledao napolju. -I ja.
Nestaćemo opet.
Možda. -Gluposti. Opasnosti uvek ima. Normalno.
Gde je magacin? -Ova vrata odmah tu.
PRIJAVA BORAVKA
Sakrijte se svi, a ja ću pogledati da li je čisto.
Ako je mirno, otvarajte vrata.
Imam na nišanu žace... ako bude nešto, pucam.
Ali... -Rizikovaćemo. Idem ja.
Požuri! -Misliš da namerno usporavam?
Jesi li čuo nešto? -Ne. -Pogledaću.
Ima li šta? -Ništa. -Dođi onda da nastavimo.
Uspeo sam. -Najzad.
Ključevi...
Pazi, žaca opet dolazi.
Približava se.
Sve je bliže. Mislim da će ovde ući.
Sad se opet vraća.
Svinjarija.
Znate li šta se dogodilo?
Rudolf kaže da si u vojsci obučen za eksplozive.
Je li? To je rekao? -Da, tako kaže. Živeo!
Mislio sam da je to zanimljivo za celu grupu.
Koju grupu? -Za našu ćeliju.
Zabranjeno je koristiti znanje iz vojske privatno.
A šta u životu nije zabranjeno?
Reci, šta nije zabranjeno?
Sve što je dozvoljeno.
Lepo. A šta je sve dozvoljeno?
Reci, šta je dozvoljeno?
Jednostavno.
Sve što nije zabranjeno. -Tačno.
Ni ti ne znaš šta je dozvoljeno. -To nisam rekao.
Hleb je gotov.
Dakle, šta je? -Šta treba da bude?
Zar nećeš da razmisliš? -Hleb je gotov.
Da vidim...
"Buržujska deca često nasleđuju prekomerne navike,
predrasude i sebične instikte svojih otaca.
Kod mladih postoji energija, širina časnih aspiracija
i prirodni instinkt prema pravdi, što može da bude
Ravnoteža u odnosu na škodljive uticaje."
Razumeš li ti sve to što čitaš? -Bar se trudim.
Hoćeš li hleba? -Tiše.
Tu su ostali.
Moram da kažem ili ću pući.
Šta je to tako smešno?
Rudolf se upišao od straha.
Ne verujem.
Pogledaj, sav je mokar.
Idem da spavam. -Pokaži.
Ne! Ostavi me!
Zamisli, upiškio se u pantalone!
Stajao sam baš pod samim tušem, za žaca "trap, trap",
voleo bih da vas vidim.
Čovek ne sme da se makne. Voleo bih da vas vidim.
Boli je suviše smešno.
Smatram da nije smešno. Pokvareno. Pokvareno!
A dokumenta?
Evo su... Zadovoljan?
Više od toga. Čist posao. -Pa, on plače. Pogledajte.
Franc... šta je? Šta se dogodilo? -Nemam pojma.
Reci šta je. Reci, molim te.
Ilze je mrtva.
Da. Mrtva je.
Šta sad? -U svakom slučaju, mora se skloniti. Ovde je nikako ne smeju naći.
A ko će to da preuzme?
Najbolje onaj ko je najneupadljiviji. Hilda...
U redu. Uradiću to. Zajedno sa Petrom.
Da, dobro zvuči.
Onda ću je odmah pozvati.
Petra? Ovde Hilda. Ona Ilze je mrtva. Razumeš me...
Moramo je svakako skloniti odavde. Najbolje, dođi po mene.
Halo... Treba mi Edgar... Edgare, ovde Paul.
Žao mi je šti te zovem tako kasno, ali važno je.
Treba što pre da se nađemo.
Reč je o štambiljima za dokumenta.
Da se nađemo u restoranu Jaki. Da, tri... Ćao.
Halo, Hilda, odve Edgar.
X-J-X-G-U-J-B
Gđo Gast, tu je neko koga se ne možemo otarasiti.
Edgare? -Suzana... -Možete ići, g. Miler.
Suzana.
Paul je mrtav.
Paul je mrtav. -Gospode. Upucan! Upucali su ga!
Kao šugavog psa. Moramo smesta da nestanemo.
Moramo da se povučemo u podzemlje.
Ti moraš da odeš odavde, sad više nema uzmicanja.
A kuda ćete? -U pakao!
Jesi li poludeo, Rudolfe? Izlazi odavde!
Suzana, ne mogu više. -Izlazi odavde.
Šta je bilo? -Mom mužu je pozlilo. Odvešću ga kući.
Pole...
Ah, Auguste, uđi.
Znaš li gde je Paul? Trebalo je odavno da dođe.
Paul je mrtav.
Zaista? -Jednostavno su ga upucali.
U japanskom lokalu, bez najave, kaže Edgar.
Onda je za njega to već prošlo. Prosto mu zavidim.
Bez bolova... nema više velikog straha.
Nema više očajanja zbog beskrajnog kraja,
Ne smeš da padneš u depresiju, Hilda. Ovako ili onako, idemo dalje.
Znaš li, je li Paul ostavio svoju beležnicu ovde?
Ne, uvek ju je nosio sa sobom.
Onda od sada važi operacija Monopol.
Tu su dokumenta za Petru i tebe, kao i ugovor za stan.
Rudolf je sada u K14 Jug.
Treba mu nov stan, jer... Franc ipak učestvuje.
To je odlučujući dobitak za grupu, zar ne?
Pogledaj me, Hilda, molim te.
Tako je već bolje. A sada se nasmeši.
Smeši se. Pokušaj, molim te.
Eto, vidiš da možeš.
Radi brzo, i obavesti Petru što pre. Odoh ja... javiću se ponovo.
Marijane Klajn. Marijane Klajn.
Zovem se Marijane Klajn. Marijane Klajn.
"Rob traži gospodara, da me dresira kao psa. Ispunjavam
apsolutno svaku želju. U četvrtak u 16:00 sam tu.
Svaki sadista prepoznace odmah roba..."
Oglas u muškom toaletu na stanici u Z. Berlinu 23.01.1979.
Edgare, smiri se.
Hajde radije da vežbamo imena. Kako se zoveš?
Zovem se David Grinbaum rođen 17.02.1948. u Berlinu,
oženjen, jedno dete, trgovac.
Hajde, presvuci se i ponovi to isto.
Dođi, Sasa.
Zovem se... David Grinbaum... rođen u Berlinu...
Oženjen, jedno dete... trgovac...
Još jednom. -Zovem se...
A kako se ti zoveš?
Zovem se Sara Grinbaum, rođena Štifel, 25.12.1950.
...rođen u Berlinu... oženjen, jedno dete...
Sara Grinbaum... udata... jedno dete, domaćica...
Ovo je tanjir, tanjirić, šolja za kafu... vino...
Ovo je bojler, hladna voda,,, i topla voda, biljni čaj...
Krpa za lonce... frižider... nažalost prazan...
G. komesare, poslužite se kolačićima moje majke. -Ne.
To i sam vidim.
Naravno, g. komesare.
Injekcije, g. komesare.
Je li to pribor za heroin Ilze Hofman? -Da.
I ona je u međuvremenu umrla? -Da, nažalost.
Priključite to ostalim stvarima. -Baunti? -Baš ste pažljivi, hvala.
Nemate adresu gde se nalaze neki od ovih?
Ne.
Nisu me ni primili u grupu. -Znam.
Znate to? Odakle to znate?
"Odakle to znate?" Jer je moja dužnost da sve znam.
Naravno. Vaša je dužnost da sve znate.
A to je Ilzina soba.
To je "bila" Ilzina soba, g. fon Štajn. -Naravno.
Izvinite, uvek zaboravim da više nije tu.
Naravno, to je bila Ilzina soba.
Dva dokaza: kožna kapa i ove crne rukavice.
Ali... šta će vam Francova kapa? -Stavite među ostale stvari.
Ne možete da uzmete kapu!
G. komesare, ne možete uhapsiti kapu!
Neverovatno, unutra je kapa koju jednostavno hapse.
Kapa.
Kapa koja je kraj Francovih rukavica, biva jednostavno uhapšena.
Gospode, dosadni ste s tom kapom, kao Edgarov deda.
Naravno da sam dosadan s kapom kao Edgarov deda.
Dosadan sam s kapom kao Edgarov deda.
S kapom, koja leži tamo. -Strele...
Strele? -Strele... gde su strele? -Tu su strele.
Dosadan sam kao Edgarov deda. Dosadan sam kao Edgarov...
Poznajete li Edgara?
Da li poznajete Edgara?
Edgar je... moj sin. -Edgar je vaš sin.
A moj otac je Edgarov deda.
A vaš otac je Edgarov deda.
A on je isto toliko dosadan kao vi. -...dosadan kao ja...
Vi ste Edgarov otac? I?
Vi ste Edgarov otac i... vaš otac je Edgarov deda.
Isto toliko dosadan kao ja. Trenutak.
On je Edgarov otac, a Edgarov otac je...
njegov deda. Pogrešno.
Edgarov otac... on je Edgarov otac, a Edgarov otac je deda...
Bernharde? -Da...
Učinite nešto razumno -Nešto razumno? Naravno.
Donesite mi strele. -Strelice za gađanje.
Bernharde! -Razumem.
Ako dobro promislite...
onda će vam pasti na pamet Suzanina adresa.
Suzana...
Ali ja ne znam nikakvu adresu. U tome je stvar.
Ne znam ni jednu osim svoje.
Tupoglav je kao Edgarov deda. -To i kažem.
Saša, smiri se.
Zovem se Dejvid Grinbaum, rođen...
Mislim da je Paula neko izdao. Jednostavno, izdao.
Paul je izdan! -U redu...
Zovem se Dejvid Grinbaum... rođen 17.02.1948. u Berlinu,
oženjen, jedno dete, trgovac.
Ovde nema ništa... gledajte.
Ovde nećete ništa naći, koiko god njuškali...
Ovde ništa nećete naći.
-Vikali ste na mene?
Nisam vikao na vas, već sam vikao. -Ko viče, nije u pravu.
Da, to mi je poznato, ko viče, nije u pravu. To je opšte poznato.
To je narodna mudrost, i kad ostarite videćete da je narod u pravu.
Adresar.
Vrlo mudro, vrlo mudro, adresar. Tu piše "adresar".
G. komesare? -Da?
Pa, vi ste... Edgarov otac. -Ja sam Edgarov otac.
A vaš otac je... Edgarov deda. -Moj otac je Edgarov deda.
A Edgarov deda zna Edgarovu adresu. -A Edgarov deda zna Edgarovu adresu.
Ali neće da mi kaže, jer je tupoglav baš kao i vi!
Kolač! Ovo je dobar kolač sa suvim grožđem, vrlo dobar.
Kolač sa prah-šećerom, suvim grožđem,
kolač sa pravim puterom... kolač moje majke!
Našao sam kasetofon, sa snimljenom kasetom.
Vrlo zanimljivo.
To je traka sa muzikom... sa najnormalnijom muzikom.
Pogledajte malo knjige. -Vrlo dobro.
Knjige! Da, to možete. Da hapsite knjige i muziku,
muziku i knjige i kape.
Kape, knjige i muziku.
I sami čujete muziku. Sasvim normalna muzika.
Prepustite to nama, g. fon Štajn. Sami odlučujemo šta ćemo pogledati.
Samo hapsite. Hapsite kapu, kašiku, bombone...
Pisaća mašina. Hartija. Evo: plakati. Rembrant!
Mi smemo da koristimo mašinu, dok je ne odnesemo.
Naravno, koristite pisaću mašinu, koristite sve.
Koristite ovde... molim... koristite, hapsite.
Pepeljara, evo uhapsite sve primerke...
Korišćene injekcije...
Uhapsite palmu! Uhapsite mene!
Evo, žaluzina... jeste li već uhapsili žaluzinu?
Ili ovde... knjige. Šta velite na ovo?
Tu nema ništa unutra. Apsolutno ništa.
I uhapsite kolač. On je kupovni, ali dobar i skup.
Ovde je video-rekorder. -Naravno, naš video-rekorder.
Obavezni video-rekorder. -Kako "obavezan"?
Šta sad to znači?
A onda ovde i ova igračka. -Šta da napišem?
Napiši... igračka sa pet srebrnih kugli. Igračka strpljenja.
Miša Volf, rođen 03.02.1948 u Kranu, neoženjen.
Petra? -Mihaela Anđela Martines, rođena 12.09.1946, Čile.
Hilda? -Marijane Klajn, rođena 12.02.1947. razvedena.
Franc? -Oskar Macerat, rođen 17.06.1946. u Kelnu.
Kako se ti sad zoveš? -Luis Ferdinand. Je li dovoljno? -Samo sam pitala.
OK. Uglavnom smo to dobro savladali. Naš sledeći problem je novac.
Novac? -Odakle nam novac?
I to baš ti pitaš? -Zašto baš ja?
Zaboga, razmisli.
Ah, tako, mislite da...
Naravno, to je genijalno. -I te kako je genijalno.
Život je tako jednostavan.
Jednostavno ćemo podići u banci. Sa malo ubeđivanja.
Da napišem ceduljice? -Da, počni.
Najbolje da to uradimo u banci Petrinog muža.
Tamo se bar neko snalazi. -Ako tako mislite.
Veruj mi, tako je najbolje.
Izvlačićemo samo još dvoje koji će ići s tobom.
To je vrlo razumno. Šta veliš, Rudolfe?
Da, i zato ne shvatam zašto se o tome toliko dugo priča.
I vi tako mislite?
Kad god pomislim na Paula, imam ružno osećanje.
Ne govori o Paulu! -Moram da govorim!
Skoro sam sigurna da ga je neko izdao.
Ko to? -To je lako.
Razmisli malo. -Ah, misliš... -Da. -Ako je tako...
Zašto me svi tako gledate? Prestanite tako da buljite u mene.
Kad dobro razmislim, ne verujem da je to Franc.
Sad izvlačite cedulje. Opet je prazna za mene.
Ja imam krst. -I ja.
Dakle, banku će srediti Petra, Franc i Hilda.
To je praktično, ali trebalo bi da napravimo neku frtutmu.
Šta je to? -Nešto uzbudljivo, izazovno.
Mislio sam da dignemo u vazduh neku važnu zgradu.
Spomen-crkvu? -Ili Radio Berlin?
Skupštinu u kvartu Šenenberg? -Tačno.
Tako je: skupština u Šenenbergu. To je genijalno. Ali to ću ja.
Molim, molim, samo ja! -Ako baš bezuslovno hoćeš.
Franc će ti napraviti lepu, debelu bombu. Zar ne?
Ako tako mislite.
Halo? Da. Naravno.
Ko je to bio? -Pošta.
Ko je tu? Petra? Petra, jesi li to ti?
Petra, ti si?
Ovo je pljačka! Budite mirni! Činite tačno onako kako vam kažemo.
Mrdajte, uza zid! -Ruke uvis!
Hajde, počni! -Počni, Petra!
Sve u redu? -Da, da.
Požuri! Nemamo više vremena.
U redu. Gotova sam. -Budite tri minuta mirni, inače ćemo upucati direktora.
Sranje, neće da se otvori! -Ako ne znaš kombinaciju, nema smisla. Idemo.
Petra?
Rado ću vam pokazati sobu Edgara i Suzane.
Tu je i krevetac mog praunuka.
To je Edgarov sin, znate... -Da, ali ja sam tražio Edgarovu adresu.
Vi se zovete fon Štajn? -Da, ali... -Šta? -Ništa.
Nije mi mnogo značilo da budem plemić.
Ovo je Edgarova majka. Ponekad oživi i kreće se sama od sebe.
Ali najčešće sanjari.
Ja sam oduvek želeo da budem plemić. Još iz detinjstva. Grof... ili baron.
Poklanjam vam moju titulu "fon".
Zar vam to ništa ne znači? -Ne, zaista ništa.
Kako da čovek razume ljude?
Mislio sam da ste se Edgar i vi dobro slagali.
Da, tako je. -Zato sam mislio da vam je dao svoju adresu.
Pogledajte. Tu je klavir. Uvek je tu sedeo, i satima komponovao.
I... i? -Ja nemam adresu. Vi ste me pritisli baš kao i moj sin.
Ovo je g. fon Štajn. -Bernhard fon Štajn. Dobar dan.
Zaista ne bih praline... -Nemojte joj uzeti za zlo.
Ona je čudna. Ali tako je već odavno.
Evo još jedne Edgarove kompozicije.
Možda je mogao postati jedan od velikana.
Ali ja se ne razumem u muziku.
Pogledajte to na miru... Odmah se vraćam.
Zar ne nosite "Štrezeman"? -Ja? Ne.
Razumem. Taj šešir se ne nosi već 37 godina.
Toliko sam zaboravila. Oprostite.
Ali... Štrezeman?
Štrezeman... već
Štrezeman 37.
ULICA ŠTREZEMAN
Dakle, Edgar i ja... -Nikad nećeš naučiti. Nisam Edgar...
Ne viči. To je najopasnije.
Gluposti. Niko neće posumnjati u nas zbog bebe.
Ko bi bio takav idiot da nosi bebu u podzemlje.
Nema boljeg pokrića.
Ne moraš zbog toga da vičeš.
Dakle, David i ja smo skoro sigurni
da ono s Paulom nisu bila čista posla. Jasnije, neko ga je izdao.
Da, i mi smo već o tome razgovarali.
Kako bilo da bilo, za sad je to samo sumnja.
Stoga mislimo da ubuduće moramo biti oprezniji.
Da, moramo da se obezbedimo, gde god je to moguće.
U stvari, imamo plan.
Razmišljamo o otmici bivšeg Suzaninog poslodavca, Lurca.
Hoćete da otmete P. J. Lurca?
Da. Imam tačnu satnicu za čitav dan. -Naravno.
Mislim... ne razumem čemu bi to koristilo? -Jednostavno.
Tražićemo oslobađanje svih političkih zatvorenika.
Svih? -Da, ali... -Šta "ali"?
Mislim... zašto? -Zašto? Zato što se tako radi.
Tačno. Uobičajeno je.
To je tačno. -Naravno da jeste. -To i kažem.
Zato smo vas pozvali, jer želimo Zato smo vas pozvali, jer želimo
I ne želimo da neko drugi sazna za to.
Razumem. -Dakle?
Samo se po sebi razume da učestvujemo. Zar ne?
Razume se samo po sebi. -Lepo.
Ko li je to? -Nemam pojma. Da pogledam? -Ne, ja ću.
Auguste. Nismo te očekivali. Uđi.
Izvršili smo malu pljačku banke, pa donosim vaš deo.
I vi ste tu? -Samo u poseti.
Samo smo svratili. -Naravno. Evo para.
U poseti. Naravno. -Moram sad da idem. Javiću se. Ćao.
MAKKILROJ JE BIO TU
Muški toalet u restoranu "Treći svet", 20.02.1979
Upozorenje! Poslednja stanica Berlin-Zapad.
Dakle, šta sad kažete?
Vrlo je cinično s vaše strane što se ovde nalazimo.
Nije cinično, već razumno.
Ovog časa, u Berlinu nema bezbednijeg mesta.
Ipak je cinično.
U svakom slučaju, nije moglo bolje da se uskladi.
Ne verujem da bilo ko sumnja.
Izvolite. -Sam ću sipati.
Imate li novac pri sebi?
Hvala.
Zdravo, Franc. -Zdravo, Auguste.
Imaš li bombu? -Imam.
Čoveče, pazi! -Demontirana je.
Kako Petra to da uradi?
Jednostavno, neka ubeleži vreme.
Najbolje pet minuta pre nego što nestane.
Uostalom... našli su Ilzu. -Da? -Već sahranjenu.
Gde. -Na Jerusalemskom groblju.
Mogu li da telefoniram? -Izvolite.
Siguran sam da će Petra uskoro dobiti bombu.
Franc! Stani!
Ne smeš na njen grob, jesi li čuo?
Ja sam posmatrao... Sve je to prevara.
Sve je prevara, Franc.
August... Lurc...
Ako kreneš dalje, uhapsiće te. Franc, zar me ne čuješ?
Uhapsiće te. Ako kreneš dalje, upucaću te!
Ostavi me na miru.
Ruke uvis!
Najzad! -Nisam mogao brže. Evo bombe.
Moraš da je otkočiš. Stavi je na 12:05, najbolje tamo na prozor.
Krenite.
Izađite svi! Brže! Brže!
Ruke uvis.
Kako to da ste, baš u tom trenutku bili nagroblju...
Slučajno, g. komesare.
Bili ste prijatelj s tim Francom Valšom? -Da.
I slučajno ste došli na groblje kad i vaš prijatelj?
Da potpuno slučajno. -G. fon Štajn. -Da.
Vaše prisustvo nije bilo slučajno. -Ne.
Dakle? -Ja... ja sam ga pratio. -Je li?
Još nedavno ste uporno tvrdili da ne znate gde žive vaši prijatelji.
To je bilo tačno. -Ali sad znate adrese.
Da, ja... ja sam pratio Augusta.
On se našao sa Francom, a ja sam ih pratio.
Odakle ste pratili tog Augusta?
Video sam ga na ulici -Opet lažete, g. fon Štajn.
Vi imate adresu. Ćutanje vam neće koristiti.
Vi znate jednu adresu, to znam. Možda Suzaninu?
Ne znam adresu! -Vi mali, prljavi lažovu!
Ja ne znam!
Dakle, progovorićete vi...
Postoje metode o kojima ni ne sanjate.
Govorićete vi, verujte mi.
Sve to, ionako, je jedna vrlo prljava stvar. -Kako to?
Posmatrao sam sastanak Augusta i P. J. Lurca.
On mu je platio da odvede ostale tamo gde su sada.
Vi ste poludeli. Odakle uopšte znate tog Lurca?
On je poslovni prijatelj mog oca.
Imate veoma živu uobrazilju, g. fon Štajn.
Sve je to neka suluda bajka. Hajde, krenite dalje.
Ali ta suluda, bolesna bajka je istinita. Čista istina.
Pazite... trulo je. -Ne...
Hoćete li i vi, g. Lurc? -Naravno, lepo od vas.
Hajde, požuri malo. -Ovo sranje nešto ne funkcioniše.
Mislio sam da si stručnjak. -Nikad nisam tvrdio.
Šta je da je, požuri.
Požuri! Požuri! Uradi sam, ako bolje znaš.
Ne vičite više. -A ti prestani da nam soliš pamet.
Ja sam rekla šta bi bilo potrebno.
Ako želite, neću više ništa da kažem.
Dobro, ponovimo još jednom tekst.
Zovem se P. J Lurc.
Danas je utorak, 27.02.1979. karnevalski utorak.
Ovde sam zatočen, u ime naroda i za njegovo dobro.
Hvala.
Može li sada? -Pokušaću još jednom. Ne znam da li radi.
Izađite iz kadra... i ti.
Da, na tebe mislim.
Suviše je krupno. Treba još jednom napisati.
Moglo je ranije da ti padne ne pamet.
Kako? Valjda sme čovek da isproba.
Ti pravi buku kao iz Zoo-vrta. Tamo je traka.
Pokušajmo još jednom.
Zovem se P. J Lurc.
Danas je utorak, 27.02.1979. karnevalski utorak.
Ovde sam zatočen, u ime naroda i za njegovo dobro.
Je li tako dobro? Jeste li zadovoljni?
Je li veličina slova u redu? -Da, u redu je.
Kad traka krene, govorite malo glasnije, g. Lurc.
Da probamo još jednom?
Da, malo više ulevo... Još... Neka tako ostane.
Molim vas, ne mičite se više, g. Lurc.
Sad moram još jednom sve da proverim. Izađite iz kadra.
Buka iz Zoo-vrta.
Zovem se P. J Lurc. Danas je utorak, 27.02.1979.
Karnevalski utorak.
Ovde sam zatočen, u ime naroda i za njegovo dobro.
Još jednom, g Lurc. Molim glasnije.
Zovem se P. J Lurc. Danas je utorak, 27.02.1979.
Karnevalski utorak.
Ovde sam zatočen, u ime naroda i za njegovo dobro.